Obsah
1. Vztah mezi Mandelbrotovou množinou a Juliovými množinami
2. Interaktivní změna parametrů Juliovy množiny
3. Výpočet barvy vnitřních pixelů na základě zadané funkce
4. Způsoby obarvování bodů ležících uvnitř Mandelbrotovy množiny
5. Obarvení vnitřních bodů na základě velikosti koncové hodnoty orbitu
6. Obarvení vnitřních bodů na základě podílu reálné a imaginární složky orbitu
7. Obarvení vnitřních bodů na základě úhlu koncové hodnoty orbitu
8. Literatura a odkazy na internetu
9. Obsah dalšího pokračování tohoto seriálu
1. Vztah mezi Mandelbrotovou množinou a Juliovými množinami
Jak jsme si již několikrát řekli v předchozích částech tohoto seriálu ([X], [XI], [XII], [XIII]), existuje pouze jedna Mandelbrotova množina, jelikož při jejím výpočtu je hodnota z0 vždy nastavena na (komplexní) nulu a mění se pouze hodnota c v závislosti na souřadnicích počítaného bodu v komplexní rovině. Juliových množin však existuje nekonečné množství, protože při jejich výpočtu je možné libovolně měnit hodnotu komplexní proměnné c. Každé hodnotě c přitom odpovídá určitá Juliova množina. Pozici (souřadnicím) počítaného body v komplexní rovině zde odpovídá hodnota z0. Také jsme si již řekli, že Juliovy množiny je možné rozdělit do třech kategorií podle toho, zda jejich vnitřní body tvoří (nenulovou) plochu, spojitou oblast s nulovým povrchem či zda se jedná o izolované body, tj. o Fatouův či Cantorův prach.
Při výpočtu bodů ležících uvnitř Juliových množin se využívá stejná podmínka pro divergenci posloupnosti z0…zn jako při výpočtu bodů ležících vně Mandelbrotovy množiny, tedy: |c|<=|zi| a současně |zi|>2. Z toho také vyplývá, že má smysl volit pouze takové hodnoty c, jejichž velikost je menší než 2. Jak bude ukázáno na dalších obrázcích, jsou Juliovy množiny středově symetrické (vzhledem k počátku komplexní roviny, tj. k hodnotě 0+0i), zatímco Mandelbrotova množina je symetrická okolo horizontální (reálné) osy komplexní roviny. Rozdílná symetričnost, kterou některé programy pro generování fraktálů s výhodou využívají k urychlení svého běhu, je způsobena odlišnými počátečními podmínkami při výpočtu – symetričnost je mimochodem zajištěna již při první iteraci.
Již Gaston Julia na počátku minulého století zjistil, že fakt, zda bude nějaká Juliova množina spojitá či nikoli, je možné zjistit iterací jejího kritického bodu, kterým je v tomto případě komplexní nula (tzv. orbit nuly). Avšak Mandelbrotova množina není ve své podstatě nic jiného než množina bodů, pro něž orbit nuly nediverguje. Z toho také vyplývá, že Mandelbrotova množina vlastně tvoří mapu všech Juliových množin – souřadnice bodů, které leží v Mandelbrotově množině, vedou při jejich dosazení do hodnoty c k vytvoření spojité Juliovy množiny. To však není zdaleka vše. Také je možné jednoduchým pokusem zjistit, že tvar takto vytvořené Juliovy množiny do značné míry odpovídá tvaru okraje Mandelbrotovy množiny v okolí bodu c. Kupodivu platí i částečně opačné tvrzení. Pokud si zobrazíme nějakou Juliovu množinu ve větším zvětšení (například stonásobném), bude Mandelbrotova množina v okolí bodu c a při stejném zvětšení obsahovat „kopii“ dané Juliovy množiny – to však platí pouze pro ty hodnoty c, které leží na hranici Mandelbrotovy množiny, v opačném případě je výsledkem jednobarevná plocha.
2. Interaktivní změna parametrů Juliovy množiny
Výše uvedené tvrzení, že Mandelbrotova množina je mapou tvarů všech Juliových množin, využijeme i v dnešním prvním demonstračním příkladu (zde je uložen zdrojový kód a HTML verze se zvýrazněnou syntaxí). Po spuštění tohoto příkladu se v levé polovině okna aplikace zobrazí Mandelbrotova množina, přičemž zobrazená plocha odpovídá v komplexní rovině čtverci s vrcholy -2–2i, -2+2i, 2–2i a 2+2i. V pravé polovině okna je zobrazena Juliova množina pokrývající stejnou část komplexní roviny. Počáteční parametry zobrazené Juliovy množiny, tj. komplexní hodnotu c, je možné měnit pohybem myši po obrazu Mandelbrotovy množiny. Po stlačení levého tlačítka myši se provede přepočet ze souřadnic kurzoru myši v okně na souřadnice bodu ležícího v komplexní rovině. Tyto souřadnice jsou následně použity jako komplexní hodnota c při překreslení Juliovy množiny. Všimněte si, že pokud je kurzor myši umístěn uvnitř Mandelbrotovy množiny (v černé oblasti), je příslušná Juliova množina souvislá, pokud je kurzor naopak vně Mandelbrotovy množiny, rozpadá se Juliova množina na Cantorův prach. Nejzajímavější tvary Juliových množin vznikají pro c ležící na hranici Mandelbrotovy množiny. Všechny tři varianty jsou zobrazeny na přiložených screenshotech (na obrázcích je kromě aktuální hodnoty c zobrazen i kurzor myši, který dané hodnotě odpovídá).
Obrázek 1: Screenshot prvního demonstračního příkladu s hodnotou c nastavenou na 0+0i
Na pomalejších počítačích (< PII 450MHz) je vhodné zmenšit počet iterací, aby překreslování při (stále) stlačeném levém tlačítku myši bylo okamžité. Naopak na hodně rychlých počítačích může být vhodné změnou čtyř konstant na začátku programu zvětšit velikosti obou pixmap, například na hodnotu 512×512 pixelů. Při překladu je samozřejmě vhodné povolit maximum dostupných optimalizačních metod. Na následujících výpisech kódu si všimněte rozdílů ve způsobu výpočtu Mandelbrotovy a Juliovy množiny – samotná iterační smyčka je naprosto stejná, liší se pouze způsob nastavování komplexní hodnoty c a z0.
Obrázek 2: Screenshot prvního demonstračního příkladu s hodnotou c nastavenou na 0+1iFunkce provádějící výpočet a překreslení Mandelbrotovy množiny
//-----------------------------------------------------------------------------
// Funkce provádějící výpočet a překreslení Mandelbrotovy množiny
//-----------------------------------------------------------------------------
void recalcMandelbrot(pixmap *pix, // pixmapa pro vykreslování
int maxiter) // maximální počet iterací
{
double zx, zy, zx2, zy2; // složky komplexní proměnné Z a Z^2
double cx, cy; // složky komplexní konstanty C
double cx0, cy0;
int x, y; // počitadla sloupců a řádků v pixmapě
int iter; // počitadlo iterací
unsigned char r, g, b; // barvové složky pixelu
cy0=-2.0;
for (y=0; y<pix->height; y++) { // pro všechny řádky v pixmapě
cx0=-2.0;
for (x=0; x<pix->width; x++) { // pro všechny pixely na řádku
cx=cx0; // nastavit počáteční hodnotu Z(0)
cy=cy0;
zx=zy=0.0; // nastavení nulového orbitu
for (iter=0; iter<maxiter; iter++) {// iterační smyčka
zx2=zx*zx; // zkrácený výpočet druhé mocniny složek Z
zy2=zy*zy;
if (zx2+zy2>4.0) break; // kontrola překročení meze divergence
zy=2.0*zx*zy+cy; // výpočet Z(n+1)
zx=zx2-zy2+cx;
}
r=127+127.0*sin(iter/30.0); // výpočet barvy pixelu
g=iter*30;
b=127-127.0*sin(iter/30.0);
if (iter==maxiter)
putpixel(pix, x, y, 0, 0, 0); // body uvnitř množiny jsou černé
else
putpixel(pix, x, y, r, g, b);
cx0+=(4.0)/pix->width; // posun na další bod na řádku
}
cy0+=(4.0)/pix->height; // posun na další řádek
}
}
Obrázek 3: Screenshot prvního demonstračního příkladu s hodnotou c nastavenou na -2+0i
Funkce provádějící výpočet a překreslení Juliovy množiny
//-----------------------------------------------------------------------------
// Funkce provádějící výpočet a překreslení Juliovy množiny
//-----------------------------------------------------------------------------
void recalcJulia(pixmap *pix, // pixmapa pro vykreslování
int maxiter) // maximální počet iterací
double cx, // hodnota komplexní konstanty C
double cy)
{
double zx, zy, zx2, zy2; // složky komplexní proměnné Z a Z^2
double zx0, zy0;
int x, y; // počitadla sloupců a řádků v pixmapě
int iter; // počitadlo iterací
unsigned char r, g, b; // barvové složky pixelu
zy0=-2.0;
for (y=0; y<pix->height; y++) { // pro všechny řádky v pixmapě
zx0=-2.0;
for (x=0; x<pix->width; x++) { // pro všechny pixely na řádku
zx=zx0; // nastavit počáteční hodnotu Z(0)
zy=zy0;
for (iter=0; iter<maxiter; iter++) {// iterační smyčka
zx2=zx*zx; // zkrácený výpočet druhé mocniny složek Z
zy2=zy*zy;
if (zx2+zy2>4.0) break; // kontrola překročení meze divergence
zy=2.0*zx*zy+cy; // výpočet Z(n+1)
zx=zx2-zy2+cx;
}
r=127+127.0*sin(iter/30.0); // výpočet barvy pixelu
g=iter*30;
b=127-127.0*sin(iter/30.0);
if (iter==maxiter)
putpixel(pix, x, y, 0, 0, 0); // body uvnitř množiny jsou černé
else
putpixel(pix, x, y, r, g, b);
zx0+=(4.0)/pix->width; // posun na další bod na řádku
}
zy0+=(4.0)/pix->height; // posun na další řádek
}
}
Obrázek 4: Screenshot prvního demonstračního příkladu s hodnotou c nastavenou na 0,344+0,078i
Obrázek 5: Screenshot prvního demonstračního příkladu s hodnotou c nastavenou na -0,609–0,531i
3. Výpočet barvy vnitřních pixelů na základě zadané funkce
V předchozím pokračování tohoto seriálu jsme si ukázali, že výpočet barvy pixelu ležícího vně Mandelbrotovy či Juliovy množiny je možné provést na základě mapování počtu iterací na barvovou paletu. Tradičně měla tato paleta rozsah 16 nebo 256 barev, což souviselo s technologií použitých grafických karet (EGA či VGA). V dnešní době grafických karet schopných zobrazit až 16 milionů barev (samozřejmě, že ne současně) však může mít barvová paleta prakticky libovolný rozsah. Dokonce je možné tradičně pojatou barvovou paletu (tj. ve skutečnosti vyhledávací tabulku) nahradit spojitou či nespojitou funkcí, pro každou barvovou složku je možné zvolit odlišnou funkci. Tato možnost je ukázána na dnešním druhém demonstračním příkladu (zde je zdrojový tvar tohoto příkladu, popř. zde HTML verze se zvýrazněnou syntaxí). Po překladu a spuštění tohoto příkladu je možné pomocí kláves [0] až [9] měnit funkce pro výpočet barev pixelů na základě dosažené iterace. Dále je možné klávesami [R], [G] a [B] povolovat či zakazovat jednotlivé barvové kanály. Další ovládání této demonstrační aplikace (například posun fraktálu pomocí kurzorových šipek a změna měřítka klávesami [PageUp] a [PageDown]) jsou stejné, jako v příkladech uvedených v předchozí části tohoto seriálu.
Obrázek 6: Screenshot druhého demonstračního příkladuČást kódu, který provádí výpočet barev jednotlivých pixelů, vypadá následovně:
switch (palette) { // vykresleni pixelu s vybranou barvovou paletou
case 0:
r=iter<<1;
g=iter<<1;
b=iter<<1;
break;
case 1:
r=iter*10.0;
g=127+127.0*sin(iter/30.0);
b=127+127.0*sin(iter/10.0);
break;
case 2:
r=127+127.0*sin(iter/30.0);
g=iter*10;
b=127+127.0*sin(iter/10.0);
break;
case 3:
r=127+127.0*sin(iter/30.0);
g=127+127.0*sin(iter/10.0);
b=iter*10.0;
break;
case 4:
r=127+127.0*sin(iter/30.0);
g=iter*20;
b=127+127.0*sin(iter/10.0);
break;
case 5:
r=iter*5;
g=255-iter*7;
b=iter*9;
break;
case 6:
r=127+127.0*sin(iter/30.0);
g=iter*20;
b=127-127.0*sin(iter/30.0);
break;
case 7:
r=127-127.0*sin(iter/30.0);
g=iter*10;
b=127+127.0*sin(iter/10.0);
break;
case 8:
r=127+127.0*sin(iter/30.0);
g=127-127.0*sin(iter/10.0);
b=iter*10;
break;
case 9:
r=127-127.0*sin(iter/10.0);
g=iter*20;
b=127+127.0*sin(iter/20.0);
break;
}
Obrázek 7: Další screenshot druhého demonstračního příkladu
4. Způsoby obarvování bodů ležících uvnitř Mandelbrotovy množiny
Ve všech předchozích příkladech byly body (resp. pixely), které ležely uvnitř Mandelbrotovy množiny, obarveny stejnou barvou. Výsledkem však byla poměrně nudná jednobarevná plocha uprostřed zobrazeného celkového pohledu na množinu. S využitím dále uvedených funkcí je možné i uvnitř Mandelbrotovy množiny zobrazit struktury, protože po provedených iteracích je možné vzít do úvahy aktuální polohu výsledného orbitu. Vzhledem k tomu, že hodnota orbitu je komplexní číslo (zn), je možné s tímto číslem provádět mnoho operací, přičemž výsledky těchto operací mohou sloužit k výpočtu barev pixelů ležících uvnitř Mandelbrotovy množiny.
5. Obarvení vnitřních bodů na základě velikosti koncové hodnoty orbitu
Po dosažení maximálního počtu iterací je právě zpracovávaný bod považován za součást Mandelbrotovy množiny. Pokud zjistíme velikost poslední vypočtené hodnoty zn, tj. vypočteme |zn|, je možné tuto hodnotu použít pro výpočet barvy daného pixelu. Zde popisovanou metodu je vhodné použít zejména při prohlížení některého z „kruhů“, které přiléhají k hlavnímu kardioidu. Celý výpočet, který se samozřejmě provádí až po všech průchodech iterační smyčkou, může vypadat například následovně:
if (iter==maxiter) // bod leží uvnitř množiny
r=g=b=200.0*sqrt(zx*zx+zy*zy);
else { // bod leží mimo množinu
...
}
![fra](https://i.iinfo.cz/urs/fractals14_8-113776976520218.png)
6. Obarvení vnitřních bodů na základě podílu reálné a imaginární složky orbitu
Pokud se po dokončení všech iterací vypočítá podíl reálné a imaginární složky hodnoty zn, vynikne vnitřní struktura Mandelbrotovy množiny zejména na jejích okrajích. Způsob výpočtu je patrný z následujícího úryvku kódu, fraktál vypočtený touto metodou je zobrazen na devátém obrázku.
if (iter==maxiter) { // bod leží uvnitř množiny
if (zy==0) zy=1.0; // zabránit dělení nulou
r=35.0*(zx/zy);
g=25.0*(zx/zy);
b=10.0*(zx/zy);
}
else { // bod leží mimo množinu
...
}
Obrázek 9: Fraktál s obarvenými vnitřními body na základě podílu reálné a imaginární složky orbitu
7. Obarvení vnitřních bodů na základě úhlu koncové hodnoty orbitu
Třetí možností, jak využít známou hodnotu orbitu zn, je výpočet úhlu tohoto komplexního čísla. V dále uvedeném kódu je použita céčkovská funkce atan2(), která akceptuje dva parametry, přičemž je zajištěno, že nedojde k dělení nulou. Fraktál vypočtený touto metodou je zobrazen na desátém obrázku.
if (iter==maxiter) { // bod leží uvnitř množiny
r=g=b=atan2(zx,zy)*64;
else { // bod leží mimo množinu
...
}
Obrázek 10: Fraktál s obarvenými vnitřními body na základě úhlu koncové hodnoty orbitu
8. Literatura a odkazy na internetu
Literatura:
- Stevens Roger: „Fractal Programming in C“,
M&T Publishing, 1989, ISBN 1–55851–038–9 - Peigen, H.O., Richter, P.H.: „The Beauty of Fractals“,
Springer-Verlag, 1985 - Kettler Neal: „What are fractals?“
Odkazy na internetu
- Oficiální stránky programu FractInt:
http://www.fractint.org/ - Stránky programu XaoS:
http://xaos.sourceforge.net/english.php - Starší (a IMHO hezčí) verze stránek programu XaoS:
http://xaos.sourceforge.net/black/index.php - Mandelbrot Explorer (internetový prohlížeč Mandelbrotovy množiny):
http://www.softlab.ece.ntua.gr/miscellaneous/mandel/mandel.html - The Mandelbrot Set (Javovský applet):
http://www.mindspring.com/~chroma/mandelbrot.html - Sustainability through the Dynamics of Strategic Dilemmas (článek):
http://laetusinpraesens.org/docs00s/cardrep.php - Interior Sketchbook Diary (článek):
http://www.linas.org/art-gallery/mandel/mandel.html
9. Obsah dalšího pokračování tohoto seriálu
V dalším pokračování tohoto seriálu si řekneme, jakým způsobem je možné obarvit body (pixely), které leží vně Mandelbrotovy množiny. Prozatím jsme si ukázali pouze techniku obarvení na základě počtu proběhlých iterací, možné jsou však i jiné způsoby.