Když se vrátíte na začátek diskuse, ale i do jiných mých příspěvků, velmi pečlivě zvažuji, jestli je něco základním právem, nebo něčím, co si zasluhuje speciální ochranu.
Souhlasím naprosto, že v případě bezpečnosti potravin, léků, ..., je absolutně nezbytná regulace. Jenže buďto tu regulaci můžete provádět velmi konzervativně a vést ji směrem k objektivní odpovědnosti - tak to např. funguje v případě USA a FDA, nebo se vše snažíte řídit státem, jako u nás, kde SUKL schválením de facto sejme veškerou odpovědnost z výrobce.
V případě USA je o maličko větší riziko, že něco proklouzne, ale je to velmi samoregulační. Výrobce má stažené půlky, protože v případě průšvihu to pro něj znamená obrovské problémy. U nás možná něčemu předejdeme líp, ale za cenu neuregulovatelnosti ceny léčiv, a také za cenu toho, že v případě průšvihu výrobce je odpovědný velmi omezeně (vždyť to bylo schváleno!).
Proto je můj postoj k jakékoliv regulaci velmi zdrženlivý. Moc hezkým příkladem je Velká Británie, která velmi opatrně implementuje změny do svého právního řádu. Někdy se jim smějeme, ale většinou bychom jim mohli závidět stabilitu, které svým přístupem dlouhodobě dosahují.
Internet podle mě není potřeba regulovat. Pokud někomu nebude fungovat skype, či facebook, tak prostě odejde k jinému operátorovi. Nebo tyto služby oželí, dá se žít i bez nich. Stejně kritický názor mám např. na násilné regulování telekomunikačních poplatků. Operátoři po regulaci nevymysleli žádné zlepšení služeb, jen byli vyprovokováni k tomu hledat cesty ke zpoplatnění neregulovaných služeb. Co bude následovat? Patrně zregulujeme další část. A budeme regulovat tak, až se úplně uregulujeme.
Ve výsledku nás celý státní a evropský aparát, který řeší tyto hovadiny, stojí daleko víc, než kdybychom platili dražší internet a telefon. Stačí se podívat na výplatní pásku a na to, kolik procent populace pracuje ve státní správě, a stále se přibírá.