Když jsem v práci, mám v kapse normální hloupý telefon. Potřebuju ho proto, aby se mi lidi dovolali.
Když jdu do města, vezmu si peníze a doklady. Více zpravidla nepotřebuji.
Když se nudím, otevřu knížku. Žádný mobil nenahradí vůni knihy.
Když se ztratím nebo nevím kudy kam, použiju mozek nebo prostě otevřu ústa a zeptám se. Nic na tom není, nic to nestojí.
Pokud chci fotit, vezmu si s sebou fotoaparát.
K čemu tedy smartphone? Udělat si jím radost? Proboha proč? Radost můžu mít i z úplně obyčejných věcí. Třeba z toho, že se mému dítěti něco povedlo. Nebo že jsem někomu dal dárek, který si dlouho přál. A nebo jen tak. A že to zrovna nemůžu vyfotit? To přece nevadí. Žádná fotka nenahradí ten zážitek. Zůstává v mysli. Ten pocit je stejně nesdělitelný.
Jestli všechna ta technika a její "chytrost" lidi trošku neodcizuje.